Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Loma Prieta bolo ničivé zemetrasenie, ktoré v roku 1989 postihlo okolie sanfranciského Bay Area. LOMA PRIETA je taktiež skupina mladíkov, ktorá drhne hrubý, intenzívny a emotívne zafarbený hardcore, svojou mohutnosťou a ničivou energiou evokujúci práve pustošivé trhanie zemskej kôry. Pri počúvaní jej „štvorky“ sa vám budú na jazyk hrnúť analógie s tými najlepšími menami, aké sa v danom žánri objavili.
Čo vás na „I.V.“ zarazí ako prvé? Určite neuveriteľná hudobná pestrosť, ktorú kapela podtrhla svojskou produkciou s mierne špinavým „crusty“ zvukom. Veľmi originálne vyznenie a jednoduchý spôsob, ako sa odlíšiť od tony ďalších. Stačí len troška upraviť „distortion“.
LOMA PRIETA sa pevne držia fundamentu, z ktorého vzišli, a nesnažia sa za každú cenu pôsobiť progresívne. Základom albumu je živelný hardcore, ale chlapci sa vôbec neboja vkusne experimentovať. Hudba s prívlastkami „emo/screamo/violence“ bola vždy tou plodnejšou stránkou „tvrdého jadra“, takže nejakej monotónnosti sa určite neobávajte. Hudobná náplň albumu je úplným opakom čiernobieleho obalu. Aj napriek celkovej pochmúrnosti a hnevu, ktorý je v LOMA PRIETA nahromadený, znie „I.V.“ neuveriteľne kompaktne. Skladby síce nie sú najdlhšie (ako to už v tomto žánri býva), no hudobný potenciál kapely je využitý na maximum a táto síce strohá výpoveď tak získava o to ostrejší a prudší charakter.
Šialené agresívne pasáže sú popretkávané výraznou kakofonickou zložkou, presne tak, ako to svojho času robili napríklad nestori z ORCHID a AMPERE. Zemitá hardcorová stránka albumu evokuje staršie, drevnejšie veci od CONVERGE, ale LOMA PRIETA je predsa len o dosť „malebnejšia“ a expresívnejšia kapela. Pasáže s neustálymi zmenami tempa, so zámerne chaotickým znením s príchuťou moderného „grindingu“, (tu kapela pripomína Francúzov PLEBEIAN GRANDSTAND) sú kontrastom k „melódiám od pána boha“, ktoré mnohokrát tvoria dominantnú časť kompozícií. Teda ak pominieme trilógiu hrdo sa týčiacu uprostred albumu, v ktorej kapela ukazuje svoju rozorvanejšiu, punkovú tvár. Poetické texty, štekané v čo najvyššej kadencii, sú pri kapelách tohto typu už akousi samozrejmosťou. Ale predsa stále dokážu, v spojení so svojským hudobným „podmazom“, spôsobiť ukážkové stavy rozpoltenosti.
LOMA PRIETA nahrali jeden z najlepších hardcorových albumov „s presahom“ za ostatné roky. Ak budeme mať šťastie, tak ich možno uvidíme na turné s CONVERGE. Veru, silný dvojzáprah...
Príjemné prekvapenie! Skvelá emo-violencová kapela s novým albumom, ktorý ju určite vyšvihne do širšieho povedomia. Objav roka na poli extrémneho hardcoru!
Fakt, že tato bandička špinavých nasraných emařů vychází na Deathwish Records hovoří za vše. Domovská stáj pojmů jako TRAP THEM, VICTIMS, DOOMRIDERS nebo CONVERGE předznamenává, že půjde o hudbu, která se postrádá příchuť parfémů Hugo Bosse a dokonale střižený účes. Tady půjde o krev a pot. Kdo neřve s námi, řve proti nám. Té nejchlupatější base sekundují kytarové zvonky a vokál, který je sice zvukově na pozadí, ale stále se při poslechu nemohu zbavit pocitu, že mi někdo velmi intenzivně řve přímo mezi oči. Nešermoval bych tu slovy jako experimentální. LOMA PRIETA jsou ze staré školy a do svého starého devadesátkového ema pouze nalévají rozžhavený syrový neocrusotvý kov. Fór je snad jen v tom, že to dělají fakt dobře. <br>
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.